Nagyszerű munkát végeztél!
Sikerült! Sikerült!
Kérem, folytassuk a tárgyalást. Önök egy hosszú és összetett ügyben esküdtek.
Az előre megfontolt szándékkal elkövetett emberölés
a legsúlyosabb bűncselekmény a jogrendszerünkben.
Megismerték a bizonyítékokat, felolvastuk önöknek a kapcsolódó jogszabályokat.
Az önök feladata az, hogy elkülönítsék a valót a valótlantól.
Egy ember meghalt. Egy másik ember élete önöktől függ.
Ha megalapozott kétség merül fel a vádlott bűnösségét illetően,
ismétlem, megalapozott kétség, akkor nyilvánítsák ártatlannak a vádlottat.
Ha azonban nem merül fel ilyen kétség a vádlott bűnössége felől,
akkor nyilvánítsák bűnösnek.
Akárhogy is döntenek, a döntésüknek egyhangúnak kell lennie.
Amennyiben a vádlottat bűnösnek találják,
az egyértelmű a halálos ítélettel, amelyet végre is hajtanak.
Kegyelmi kérvénynek helye nincs.
Nagyon súlyos felelősség hárul önökre. Köszönöm, uraim.
Az esküdtek póttagjai távozhatnak.
Az esküdtszék megkezdi tanácskozását.
12 DÜHÖS EMBER
Fordította: doomsnight
- Kér rágógumit? - Nem, köszönöm.
Mi a fene van ezzel?
Várjon, segítek. Ez az.
Képzelje, felhívtam ma reggel a meteorológiai szolgálatot.
Ez lesz az év legmelegebb napja.
Légkondit kellett volna beszerelniük.
- Mi a neve, uram? - Ööö... ez itt. Igen.
Köszönöm szépen. Rendben, uraim. Mindenki jelen van.
Ha bármire szükségük lenne, itt leszek az ajtónál. Csak kopogjanak.
Jó reggelt. Nem tudtam, hogy be szokták zárni az ajtót.
Persze hogy bezárják, mit gondolt?
Nem tudom. Még sosem csináltam ezt.
- Azok meg minek? - Arra gondoltam, szavazhatnánk cédulákkal.
Nagyszerű ötlet! Talán megválaszthatnánk szenátornak.
- Hogy tetszett a tárgyalás? - Nem tudom. Elég érdekes volt.
- Igen? Én majdnem elaludtam. - Még sohasem voltam esküdt.
Nem? Én már többször voltam.
Az ügyvédek csak beszélnek és beszélnek, még egy ilyen nyilvánvaló ügyben is, mint ez.
- Hallott még ennyit szövegelni a semmiről? - Hát, ez a dolguk...
Persze, ez a dolguk. Ilyen a rendszer, de...
ha engem kérdez, én azt mondom, hogy az ilyen kölyköket időben meg kell fékezni.
Sok időt és pénzt spórolnánk meg vele. Nem kezdenénk el végre?
Igen, kezdjük el. Nem itt akarok megöregedni.
Várjunk még 5 percet. Az idős úr a mosdóban van.
Sorrendben ülünk?
Nem tudom... gondolom.
- Barátom, a helyemen ül. - Ó, elnézést.
Semmi baj.
Nem rossz a kilátás, igaz?
Mit gondol az ügyről? Én nagyon élveztem.
Életről és halálról döntünk, érti?
Örülök, hogy gyilkossági ügyet kaptunk, és nem verekedést, vagy betörést.
Akkor meghaltunk volna az unalomtól.
- Hé, az nem a Woolworth Áruház? - De igen.
Vicces, nem? Egész életemben itt éltem, de egyszer sem voltam még benn.
Nevetséges kifogások. Mint például az a moziügy...
Ja. És az a mese a késről?
Azt hiszi, hogy felnőtt emberek beveszik ezt a maszlagot?
Számíthatott volna rá. Tudja, kivel van dolgunk.
Hát igen.
Egész jól trombitál. Zenekarban játszik?
- Megfázott? - De még hogy! És ezek a nyári náthák a legrosszabbak.
Már az is fáj, ha az orromhoz érek, tudja?
Persze, pont most vagyok túl egyen.
- Gyerünk, elnök úr, kezdjük! - Az az öregúr még mindig a mosdóban van.
Van valami érdekes? Nem tudtam megnézni reggel az újságot.
Csak a tőzsdezárást olvasom.
- Maga tőzsdén dolgozik? - Bróker vagyok.
Nekem futárszolgálatom van.
A Beck and Call vállalat.
A feleségem ötlete volt a név.
37 ember dolgozik nekem. A semmiből kezdtem.
Rendben, uraim. Foglaljuk el a helyünket.
Remélem, gyorsan végzünk. Jegyem van az esti baseballmeccsre.
Yanks és Cleveland. Van egy új dobónk, Mogyelevszki.
Félelmetes egy alak.
Így meg a labdája.
Ne vágjon olyan lelkes arcot, mert még megárt.
Hogyan ülünk?
Úgy gondoltam, az esküdtsorszám alapján foglalhatnánk helyet.
Egyes, kettes, hármas, és így tovább. Megfelel ez önöknek, uraim?
- Nem mindegy? - Ésszerű ötlet sorszám szerint ülni.
- Legyen. - Így megyünk körbe: egyes, kettes...
Mit szól az ügyészhez?
- Parancsol? - Úgy gondolom, agyafúrt fickó.
Amilyen logikusan építette fel a vádat.
- Nagy benyomást tett rám. - Hát, profi munkát végzett.
Az már biztos. Vérbeli ügyész!
Jól van, uraim, elcsendesednénk?
Lassan elkezdhetnénk...
Az úr az ablaknál!
- Szeretnénk elkezdeni. - Ó, elnézést.
Egy büdös kölyök hidegvérrel leszúrja a saját apját.
Nem ez az első eset.
Hagyják, hogy a gyerekeik elvaduljanak.
Talán megérdemli, amit kap, nem gondolja?
- Mindenki itt van? - Az öregúr még mindig kint van.
- Megtenné, hogy kopog neki? - Igen.
- Yankee-drukker? - Nem, Baltimore.
Baltimore?
Az olyan lehet, mintha naponta fejbe vágnák egy feszítővassal.
Az nem is csapat. Nincs egy épkézláb játékosuk sem.
- Akkor most már kezdhetjük. - Bocsássanak meg, uraim.
- Nem akartam megvárakoztatni önöket. - Baltimore?
Szíveskedjenek rám figyelni. Teljesen ránkbízták, hogy kezeljük az ügyet.
És én sem fogok szabályokat felállítani.
Először megbeszélhetnénk, és utána szavaznánk. Ez persze csak egy lehetőség.
De szavazhatunk most is.
Úgy tudom, előzetes szavazással szokás kezdeni.
Igen, szavazzunk! Ki tudja? Lehet, hogy egyből haza is mehetünk.
Rendben. Gondolom, tudják, hogy a vád szándékos emberölés,
és ha a fiút bűnösnek találjuk, akkor villamosszékre ítéljük.
Halálra ítéljük.
- Azt hiszem, ezt mindannyian tudjuk. - Igen, lássuk, ki hogyan vélekedik.
- Rendben. Van olyan, aki nem akar szavazni? - Részemről rendben.
Rendben, emlékeztetem önöket, hogy 12 ember egybehangzó döntése szükséges.
Ez a törvény. Akkor kezdhetjük?
Aki arra szavaz, hogy bűnös, tegye fel a kezét!
Egy, kettő, három, négy, öt, hat, hét,
nyolc... kilenc, tíz, tizenegy.
Oké. Tizenegy bűnös.
Ki mondja, hogy nem bűnös?
Egy. Rendben.
Tizenegy bűnös, egy nem bűnös. Most már tudjuk, hogy állunk.
Ó, istenem! Mindig van egy akadékoskodó.
Akkor most mi lesz?
- Elbeszélgetünk. - Ez hihetetlen.
Azt hiszi, hogy ártatlan?
- Nem tudom. - Maga is ott ült a tárgyalóteremben,
maga is ugyanazt hallotta, amit mi. A srác egy veszélyes gyilkos. Láthatta.
- Csak 18 éves. - Elég idős ahhoz,
hogy kést döfjön az apjába. 4 hüvelyk mélyen, egyenesen a mellkasába.
Többféleképpen is bebizonyították a tárgyaláson.
- Akarja, hogy felsoroljam? - Nem.
- Akkor mit akar? - Csak beszélgetni akarok.
Mit lehet itt még beszélni? Tizenegyen azt gondoljuk, hogy bűnös.
Senki sem kételkedik, csak maga.
Kérdeznék magától valamit. Elhiszi azt, amit a srác mondott?
Nem tudom, hogy elhiszem-e vagy sem. Talán nem.
Akkor meg miért szavazott arra, hogy nem bűnös?
Tizenegyen szavaztak arra, hogy bűnös.
Nekem nem könnyű a halálba küldenem egy fiút, anélkül, hogy előtte megbeszélnénk az ügyet.
- Ki mondta, hogy nekünk könnyű? - Senki.
Csak azért, mert gyorsan szavaztam? Tutira veszem, hogy a srác bűnös.
És ha száz évig dumálunk róla, akkor sem fogok mást mondani.
Nem akarom megváltoztatni a véleményét. Csak arról van szó...
Itt valakinek az életéről beszélünk. Nem dönthetünk öt perc alatt.
Hátha tévedünk.
Hátha tévedünk? Hátha a fejünkre esik a plafon.
- Ilyen alapon bármi lehetséges. - Ez igaz.
Mit számít, hogy meddig tart? Tegyük fel, hogy öt percig? És akkor mi van?
Szánjunk rá egy órát. A meccs úgysem kezdődik 8 előtt.
- Mit mondanak, uraim? - Én szívesen szánok rá egy órát.
- Nagyszerű. Akkor elmondok egy viccet... - Nem ezért maradunk együtt.
Akkor miért maradunk itt, ha szabad érdeklődnöm?
Lehet, hogy nincs is értelme.
Nézzék, ezt a gyereket egész életében verték.
Nyomornegyedben született, 9 éves volt, amikor meghalt az anyja.
Másfél évet árvaházban töltött,
amíg az apja a börtönbüntetését töltötte.
Ez nem túl jó kezdet.
Ő egy vad, dühös gyerek. Nem is csoda, hogy ilyen.
Amióta csak a világon van, mindenki üt rajta egyet.
Nehéz, nyomorúságos élete volt.
Úgy gondolom, tartozunk neki annyival, hogy megbeszéljük az ügyet.
Én pedig úgy érzem, nem tartozunk semmivel. Tisztességes tárgyalása volt.
Mit gondol, mennyibe került a tárgyalás? Örülhet, hogy ennyit kapott.
Végül is mind felnőttek vagyunk. Ismerjük a tényeket, nem?
Ne akarja nekem senki azt mondani, hogy hinnünk kell ennek a gyereknek.
Ismerem a fajtáját.
Egész életemet ilyenek között töltöttem.
Egy szavukat sem lehet elhinni. Született hazudozók.
- Csak egy ostoba ember mondhat ilyet. - Ide figyeljen...
Azt hiszi, maga meg igazmondónak született?
Jó lenne megmagyarázni egy-két dolgot ennek az embernek.
Ne prédikáljon itt, öregapám! Nem vagyunk templomban!
Ne térjünk el a tárgytól, uraim!
Rizspehely... ezen a terméken dolgozunk a reklámügynökségnél.
"Reggeli beépített életerővel".
- Az én ötletem. - Nagyon megkapó.
- Fontos ez most? - Bocsánat. Ha firkálok,
- egyből jobban fog az agyam. - De dolgunk van.
Csináljuk, vagy ítéletnapig itt ülhetünk.
Esetleg az úr az asztal végén elmondhatná, miért nem ért velünk egyet.
Mondja el, hogy látja a helyzetet. Talán téved, és mi segíthetünk.
Nézze, van egy ötletem. Szerintem nekünk kellene meggyőzni az urat,
hogy nekünk van igazunk, és ő téved.
Ha mondjuk mindannyian kapnánk pár percet, hogy...
- Ez csak egy kósza ötlet... - Nem, nem, nem. Jó ötlet.
Sorban menjünk az asztal körül?
Tehát maga az első.
Hát... nehéz ezt szavakba önteni.
Énszerintem bűnös a fiú.
Már az első pillanattól fogva annak tűnt. És nem is bizonyították az ellenkezőjét.
Azt nem is kell. Az ügyésznek kell bizonyítania a bűnösségét.
A vádlottnak ki sem kell nyitnia a száját. Benne van az alkotmányban.
Igen, persze, tudom, csak úgy gondoltam, hogy...
Nos... én egyszerűen azt gondolom, bűnös... Látta is valaki, amikor megtette.
Oké. Én a következőt gondolom, és nem befolyásolnak személyes érzések.
Csak a tényekről akarok beszélni.
Először is:
Az öregember az alatt a szoba alatt lakott, ahol a gyilkosság történt.
A gyilkosság éjszakáján, 10 perccel éjfél után hangos zajt hallott.
Azt mondta, hogy úgy hangzott, mintha küzdöttek volna.
És hallotta, amikor a gyerek ezt ordítja: "Megöllek!"
Egy másodperccel később hallotta, amint a test a padlóra zuhan.
Odafutott az ajtóhoz, kinyitotta, és látta,
hogy a srác rohan le a lépcsőn, ki a házból.
Hívta a rendőrséget, akik kijöttek, és megtalálták az apát késsel a mellében.
A halottkém szerint a gyilkosság éjféltájra tehető.
Nos, ezek tények. Nem cáfolhatja a tényeket.
A fiú bűnös.
Én sem vagyok szívtelenebb, mint más. Tudom, hogy csak 18 éves.
- De amit tett, azért fizetnie kell. - Egyetértek.
- Rendben. Befejezte? - Be.
Én a fiú védekezését nagyon naiv mesének tartom.
Azt mondta, hogy a gyilkosság ideje alatt moziban volt,
de egy órával később nem emlékezett sem a filmek címére, sem a szereplők nevére.
- Így igaz. - És senki sem látta a mozinál.
És a nő, aki a szemközti házban lakik? Az ő vallomása csak elég bizonyíték!
- Igen. Ő látta is a gyilkosságot. - Uraim, kérem. Tartsuk meg a sorrendet.
Csak egy perc... tehát itt van egy nő...
Itt van ez a nő, aki fekszik az ágyban. Nem tud aludni, szenved a hőségtől.
Kinéz az ablakon, és látja, amint az utca túloldalán
a kölyök beleszúrja a kést az apjába.
Az órára néz: 12:10 perc. Minden stimmel.
Nézze, ismerte a kölyköt kiskora óta.
Szemben lakik, csak a magasvasút van köztük. Megesküdött, hogy látta a gyilkosságot.
Egy áthaladó szerelvény ablakán keresztül.
A vonaton nem voltak utasok, csak visszament a garázsba.
Világítás sem volt, és bebizonyították,
hogy át lehet látni a vonat ablakán, és látni lehet, mi történik a túloldalon.
- Bebizonyították. - Kérdeznék magától valamit.
Ha nem hisz a fiúnak, akkor miért hisz az asszonynak?
Ő is "közülük" való, vagy nem?
- Maga nagyon okos pasas, mi? - Rendben, uraim... Uraim.
- Ugyan már, üljön le. Üljön le. - Mit okoskodik ez itt? Mit gondol?
Nyugalom. A veszekedés nem vezet sehova.
- Ki a következő? - Az... az 5-ös számú.
Lehetne passzolni?
Nos... joga van hozzá.
És a következő úr?
Hát... nem is tudom.
Már a legelején meggyőztek a fiú bűnösségéről.
Mert ugye... kerestem az indítékot.
Ez nagyon fontos, mert ha nincs indíték, akkor nincs ügy sem, ugyebár?
Szóval a fiú lakásával szemben lakók tanúvallomása
győzött meg. Azt is mondták, hogy valamiféle veszekedés, dulakodás volt
a fiú és az apja között a gyilkosság estéjén 7-kor.
- Lehet, hogy tévedek, de... - 8 óra volt, nem 7.
Veszekedést hallottak. Aztán hallották, amint az apa kétszer megüti a fiút.
Végül pedig látták, amint a fiú dühösen kiszalad a házból. Mit bizonyít ez?
Tulajdonképpen nem bizonyít semmit. Csak hozzátartozik a képhez.
Azt mondta, ez volt az indíték, és erre támaszkodott az ügyész is.
Szerintem ez nem elég indíték.
Ezt a fiút annyiszor megverték már, hogy tulajdonképpen...
már hozzászokott a veréshez.
Nem hiszem, hogy két újabb pofon miatt gyilkolna.
Talán ettől a két pofontól telt be a pohár. Mindenkinek van egy tűréshatára.
Valami más?
- Nincs. - Oké. És ön?
Nem tudom. Mindent elmondtunk már.
Akármeddig dumálhatunk, attól még ugyanaz a helyzet.
A srác nem egy szent. Ismerik a priuszát:
10 éves korában a gyerekbíróságon kezdte, mert megdobta kővel a tanárát.
15 évesen nevelőintézetbe került, mert ellopott egy autót.
Letartóztatták rablásért. Kétszer kapták el késelésért.
Azt mondják, úgy bánik a késsel, hogy tanulni lehet tőle. Megéri a pénzét.
Az apja 5 éves kora rendszeresen verte. Ököllel.
Én is verném. Egy ilyen kölköt?
Ilyenek a kölykök mostanság.
Amikor én gyerek voltam, az apámat uramnak szólítottam.
Bizony, kérem. Ismer olyat, aki uramnak szólítja most az apját?
Az apák ezt ma már nem tartják fontosnak.
- Van gyereke? - Három.
Nekem egy.
22 éves fiú.
Amikor 9 éves volt, megfutamodott egy verekedéstől.
Megláttam, olyan dühös lettem, hogy azt hittem, agyonverem.
Azt mondtam neki, hogy embert faragok belőle, még akkor is, ha belegebed.
Hát sikerült.
Amikor 16 éves volt, volt egy durva veszekedésünk.
Hatalmas srác volt. Állon vágott.
Nem láttam két éve.
Kölykök.
Kitesszük a szívünket...
- Na, gyerünk, folytassuk! - Azt hiszem, eltértünk a tárgytól.
Tehát a vádlott szerencsétlen körülmények között nőtt fel, de ez nem tartozik ránk.
Azt kell eldöntenünk, bűnös-e vagy ártatlan,
és nem azon kell vitatkozni, hogy miért olyan amilyen.
Nyomornegyedben született. A nyomornegyed a bűnözés melegágya.
Nem titok, hogy akik a nyomornegyedből kerülnek ki,
potenciális veszélyt jelentenek a társadalomra. Szóval úgy hiszem...
Ezt nem lehet eléggé hangsúlyozni.
Akik innen kikerülnek, egytől egyig szemetek. Nem kérek belőlük...
Nézze, egész életemben egy nyomornegyedben éltem...
- Várjon egy percet... - Kérem...
Az egész életemet büdös, szemetes hátsó udvarokban töltöttem.
- Talán még mindig érzi rajtam a szagát. - Ide figyeljen, pajtás...
Kérem. Nem akartam személyeskedni.
Ugyan. Nem magára gondolt. Ne legyen olyan érzékeny.
Ezt az érzékenységet én megértem.
Helyes, csak fejezzük be a veszekedést. csak az időnket vesztegetjük.
Ön következik. Tessék.
Erre nem számítottam. Azt hittem, maguknak kell meggyőznie engem.
- Ebben állapodtunk meg... - Elfelejtettem, igaza van.
Ő az, aki itt tart minket. Hadd halljuk, mit tud mondani.
Várjon. Ha egyszer emellett döntöttünk, akkor ragaszkodjunk hozzá.
Ne legyen már ilyen gyerek.
- Hogy érti azt, hogy gyerek? - Úgy, ahogy mondom: gy-e-r-e-k: gyerek.
Csak azért, mert próbálok rendet tartani?
Tessék, csinálja maga! Legyen magáé a felelősség!
Én boldogan lemondok róla!
- Miért húzta fel ennyire magát? Higgadjon le! - Ne mondja nekem, hogy higgadjak le!
Szeretné a székemet? Tessék, itt a szék.
Láttak már ilyet?
- Azt hiszi, ez vicces? - Felejtse el, lényegtelen az egész.
Lényegtelen? Tessék, próbálja ki!
Senki sem akar változtatni, remek munkát végez.
Igen, nagyszerűen csinálja. Maradjon csak, és folytassuk.
Rendben, talán halljuk a következőt.
Nos, ha akarják, elmondom, hogy én mit gondolok.
- Bánom is én, mit csinálnak. - Tulajdonképpen nem mondhatok semmi újat.
Én is csak annyit tudok, mint önök.
A tanúvallomások alapján a srác bűnösnek tűnik. Talán az is.
Hat napig ültem a tárgyalóteremben, és figyeltem, hogy épül fel a vád.
Olyan tökéletesen egybevágott minden,
hogy a végén már kételkedni kezdtem. Nem lehet valami ennyire tökéletes.
Néhány dolgot szívesen megkérdeztem volna. Lehet, hogy nem jutottam volna vele előbbre,
de úgy érzem, hogy a védő nem végezte rendesen a munkáját.
Elsiklott az apró részletek fölött.
Mi az, hogy elsiklott? Azért nem tettek fel kérdéseket,
mert tudta, hogy visszafelé sülnének el.
De az sem kizárt, hogy az ügyvéd buta volt, nem? Nincs kizárva.
Úgy hangzik, mintha ismerné a sógoromat.
Beleképzeltem magam a fiú helyébe. Én más ügyvédet kértem volna.
Ha az életem múlna rajta,
elvárnám, hogy az ügyvédem ízekre szedje az ügyész vádjait, vagy legalábbis próbálja meg.
A vád csak egyetlen állítólagos szemtanút állított.
A másik tanú azt mondta, hallotta a gyilkosságot, látta a fiút kiszaladni,
és volt néhány közvetett bizonyíték.
De erre a két tanúvallomásra alapozta az ügyész a teljes vádat.
Hátha tévedtek.
Hogy érti, hogy "hátha tévedtek"? Akkor mi szükség van tanúkra egyáltalán?
- Nem tévedhettek? - Eskü alatt vallottak.
Ők is csak emberek. Tévedni emberi dolog. Tévedhettek?
- Nem. Nem hiszem. - Hiszi vagy tudja?
Ugyan már, ilyet nem lehet tudni. Ez nem egy egzakt tudomány.
Így van. Nem az.
Oké, térjünk a lényegre!
Mi van azzal a késsel, amit az öregember mellkasában találtak?
Várjon egy percet. Vannak, akik még nem beszéltek. Mehetnénk sorban?
Lesz lehetőségük beszélni. Csendben maradna egy percre?
Az a kölyök maga is bevallotta, hogy azt a kést a gyilkosság estéjén vette.
- Beszéljünk erről! - Beszéljünk. Hozassuk be, és nézzük meg.
- Szeretném újra látni a kést. Elnök úr? - Minek újból megnézni?
Az esküdteknek joguk van megnézni a tárgyi bizonyítékokat.
- Mondja, behozná nekünk a kést? - A kést? Persze.
A kés és a vásárlás módja elég perdöntő bizonyíték, nem?
- De igen. - Jó. Vizsgáljuk meg egyenként a tényeket.
Egy: A fiú elismerte, hogy a gyilkosság éjszakáján 8 óra körül hagyta el a házat,
miután az apja többször pofonvágta.
Nem azt mondta, hogy pofonvágta.
Azt mondta, ököllel verte. Van némi különbség.
Tehát miután az apja többször megütötte.
Kettő: Egyenesen a közeli bazárba ment, ahol vett egy ilyen...
- Rugóskést. - ...egy ilyen rugós pengéjű kést.
Ez nem egy közönséges kés volt. Különleges faragott nyele és pengéje volt.
A kereskedő azt mondta, ez volt az egyetlen ilyen kés, amit valaha is tartott a boltban.
Három: A fiú találkozott három barátjával egy vendéglő előtt 8:45 körül.
Eddig pontos voltam?
- Igen, az volt. - Mérget vehet rá.
Egy órát beszélgetett a barátaival, és 9:45-kor hagyta ott őket.
Ezalatt ők is látták a rugóskést.
Négy: Megállapítást nyert, hogy a halált okozó kés azonos a fiúnál látott késsel.
Öt: 10 óra körül ért haza.
Innentől tér el az ügyész és a srác története.
A fiú azt állította, hogy 11:30-kor moziba ment,
és amikor 3:10-kor hazatért, az apját holtan találta, őt pedig letartóztatták.
Azt is mesélte, hogy a két nyomozó, aki letartóztatta,
úgy lökték le a lépcsőn, hogy fél emeletnyit gurult.
Nézzük, mi történt a késsel. Ő azt állította, hogy a zsebe lyukas volt,
és kiesett belőle a moziba menve 11:30 és 3:10 között,
és hogy soha nem látta többet. Uraim, ez egy mese.
Nem fér hozzá kétség, hogy a fiú nem volt moziban aznap este.
Senki sem látta őt kimenni a házból. A moziból senki sem ismerte őt fel.
Ő meg nem tudta a filmek címét, amiket látott.
Valójában a következő történt:
A fiú otthon maradt, megint veszekedtek az apjával,
leszúrta őt, és 12:10-kor elhagyta a házat.
Még az ujjlenyomatokat is letörölte a késről.
Azt akarja velem elhitetni, hogy ez a kés kiesett a fiú zsebéből,
valaki megtalálta, felment a fiú lakására,
és leszúrta az apját, csak azért, hogy kipróbálja, éles-e?
Én csak azt mondom, lehetséges, hogy a fiú elvesztette a kést,
és valaki más ölte meg az apját egy hasonló késsel. Lehetséges.
Vessen egy pillantást erre a késre!
Nagyon ritka kés.
Sosem láttam még hozzá hasonlót. De még a kereskedő se, aki eladta a fiúnak.
Ugye nem azt akarja bemesélni nekünk, hogy ez véletlen egybeesés?
- Szerintem ilyen véletlen igenis lehetséges. - Én meg azt mondom, ilyen véletlen nincs.
Honnan szerezte?
- Egy ugyanaz a kés! - Mégis mit képzel?
- Honnan szerezte? - Tegnap este a tárgyalás után sétálni mentem.
A fiú lakása környékén.
Ott vettem ezt a kést egy kis boltban, két utcával arrébb. Hat dollárba került.
A törvény tiltja rugóskések vásárlását.
- Így van, megszegtem a törvényt. - Ez nagyon ügyes trükk volt.
Most azt is megmondhatná, hogy mit bizonyít.
- És ha van 10 másik ilyen kés, akkor mi van? - Lehet hogy van.
És akkor? Szerzett egy ugyanolyan kést, és azt hiszi, feltalálta a spanyol viaszt?
Csak nem azt akarja mondani, hogy más ölte meg az öreget egy ugyanolyan késsel?
- Az esély egy a millióhoz! - De lehetséges.
- De nem nagyon valószínű. - Kérem, üljünk le a helyünkre.
Semmi értelme, hogy mindannyian álldogáljunk.
Érdekes, hogy talált egy ugyanolyan kést, mint a fiúé.
- Mi ebben az érdekes? Érdekes! - Nem is tudom, szerintem érdekes.
Tizenegyen még mindig bűnösnek tartjuk.
De még mennyire. Nézze, a véleményünket úgysem tudja megváltoztatni.
Ha minket felfüggesztenek, és új tárgyalás lesz,
a gyereket akkor is bűnösnek fogják találni. Ez olyan biztos, mint hogy itt ülök.
Lehet, hogy igaza van.
Na akkor most mi lesz? Csak nem fogunk itt ülni egész éjjel!
Nekünk csak egy éjszakánkba kerül, a fiúnak lehet, hogy az életébe.
Akkor miért nem verünk itt sátrat?
Leküldjük a jóságos rendőrbácsit egy pakli kártyáért,
aztán lássuk, hogy miből élünk.
- Nem kellene viccet csinálnia belőle. - Mit akar, mit tegyek?
Hagyják már abba ezt a hülye kés-históriát!
Valaki látta, hogy a gyerek leszúrja az apját. Kell nekünk ennél több?
Csak lyukat akarnak a hasamba beszélni. Három garázsomban döglik a munka,
amíg maguk a semmiről beszélnek. Szóval fejezzük be, és menjünk innen.
Az ügyész rendkívül fontosnak tartotta a kést.
Egy egész napot töltött azzal, hogy...
Valami utolsó huszadrangú tintanyaló. Mit érthet hozzá?
Fejezzük be a veszekedést! Csak feltartjuk egymást.
- Akkor most mi legyen? - Minden magán múlik.
Volna egy javaslatom. Új szavazást kérek.
Szeretném, ha maguk tizenegyen
titkosan és írásban szavaznának.
Én nem szavazok. Ha mindannyian bűnösnek találják újra, nem ellenkezem tovább.
Közöljük a bíróval az egyhangú határozatot.
De ha bárki úgy szavaz, hogy nem bűnös, akkor maradunk, és folytatjuk.
- Erre gondoltam, ha önöknek is megfelel. - Rendben, csináljuk!
Tisztességesnek hangzik. Mindenki egyetért? Van, aki nem ért egyet?
Rendben, osszák ki.
Bűnös.
Nem bűnös.
Bűnös.
- Öregem, hogy lehet ez? - Megint egy irgalmas szamaritánus!
Rendben. Ki volt az? Gyerünk, tudni akarom!
Elnézést. Titkos szavazás volt. Mindannyian beleegyeztünk, nem igaz?
Ha az illető titokban szeretné tartani szavazását...
Titokban? Mi az, hogy titokban? A esküdtek között nincsenek titkok! Tudom, ki volt az.
Barátom, maga aztán nem semmi. Maga is bűnösnek tartotta, mint mi,
amíg ez az aranyszájú pap el nem kezdett prédikálni, és vérző szívvel rájött,
hogy szegény ártatlan gyerek nem tehetett mást, mint gyilkolt,
és most megváltoztatja a szavazatát. Az ember hányni tudna.
Miért nem indít gyűjtést a javára?!
Micsoda hangnem ez? Azt hiszi, így beszélhet velem? Mit képzel, ki maga?
Nyugodjanak meg, nyugodjanak meg. Semmi baj.
- Az úr nagyon ingerlékeny. Üljön le. - Ingerlékeny! Az biztos, hogy ingerlékeny vagyok!
Egy gyilkost próbálunk villamosszékbe küldeni, ahová való.
Valaki elkezd tündérmeséket mondani, mi meg hallgatjuk.
- Miért változtatta meg a véleményét? - Nem ő változtatta meg, hanem én.
- Gratulálok. - Tudtam.
- Szeretné tudni, hogy miért? - Nem, nem szeretném tudni.
- Akkor is elmondom, ha nem bánja. - Nekünk mindent végig kell hallgatnunk?
- Hagyják beszélni. - Köszönöm.
Ez az úr eddig szemben állt mindannyiunkkal.
Nem mondja, hogy a fiú nem bűnös.
Csak nem biztos benne. Nem könnyű tűrni a többiek gúnyolódását.
Támogatásra volt szüksége, és én megadtam neki.
Tisztelem a bátorságát.
A fiú valószínű bűnös, de... többet szeretnék tudni.
A szavazás kettő a tízhez. Beszélek! Nincs joga elhagyni a szobát.
Úgysem érti, kár a szóért... Üljünk le.
- Folytathatjuk? - Azt hiszem, tarthatnánk egy kis szünetet.
Egy ember a mosdóban van, meg kellene várnunk.
Egyhamar nem szabadulunk innen.
Sosem gondoltam volna az öregről, hogy így megkavarja a dolgokat.
Azon töröm a fejem, hogy a fenébe fejezhetnénk be.
Tudja, a reklámszakmában... Mondtam, hogy reklámügynökségnél dolgozom?
Nagyon sok fura ember dolgozik ott. Vagyis nem is furák...
inkább csak furán fejezik ki magukat.
Gondolom, ez a maga szakmájában is így van.
- Mi a foglalkozása? - Órás vagyok.
Tényleg? Azt mondják, a legjobb órások az európaiak, igaz?
Szóval ha az ügynökségen egy tárgyaláson holtpontra jutunk, mint most...
...azt mondom neki, hogyha az ügynökségen holtpontra jutunk,
mindig van valakinek valami beteg ötlete.
Én csudára bírom,
hogy mekkora égbekiáltó marhaságokat tudnak mondani.
Például valaki feláll, és azt mondja:
"Húzzunk fel egy zászlót, és nézzük, lesz-e olyan, aki tiszteleg."
Szerintem idióta ötlet, de vicces.
Az előbb... azt hiszem, egy kicsit heves voltam.
Nem szoktam goromba lenni.
Örülök, hogy magának se lehet beadni ilyen érzelgős dajkameséket. És...
Rossz ez a ventilátor. Nem tudom elindítani.
- Maga kereskedő? - Építész vagyok.
Tudja, mi az a puha eladás?
Pedig jól csinálja, elhiheti nekem.
Nekem más a technikám...
Nevetés, ital, viccek, trükkök, tudja?
Igen.
Meg kell fogni őket. Ez a mottóm.
Tavaly 27 ezer dollárt kerestem lekvár eladásával.
Nem rossz, mi? És ezt csak lekvárból.
Magának jó ez a szőrözés? Élvezi?
Vagy valaki fejbe vágta magát, és még nem tette túl magát rajta?
- Lehet. - Tudja, maguk jólelkűek mind egyformák.
Mindig arra pazarolják az időt, aki nem érdemli meg.
Most is hiába lopja itt az időt.
Adjon 5 dolcsit a szegényeknek. Lehet, hogy jobban érezné magát tőle.
A srác bűnös, öregem.
A vak is látja. Akkor minek lopjuk itt a drága időt?
Ha ennyit pofázunk, mind berekedünk.
Nem mindegy, hogy itt reked be, vagy a meccsen?
Nekem mindegy, öregem.
Tökmindegy, ha úgy tetszik.
- Szép kis társaság, igaz? - Olyanok, mint bárki más.
Hű, de átkozott meleg van.
- Mit gondol, sokáig tart még? - Nem tudom.
A gyerek bűnös, higgye el.
Már... már végezhettünk volna.
Persze folytathatjuk is... ha nagyon akarja.
Jobb mint melózni.
- Maga szerint ártatlan? - Nem tudom. Lehetséges.
Nos, én nem ismerem magát, de szerintem ez életének legnagyobb tévedése.
Csak az idejét vesztegeti. Fel kéne adnia.
Tételezzük fel, hogy maga a vádlott.
Én nem szoktam feltételezni semmit... Én csak egy melós vagyok.
A főnököm dolga, hogy feltételezzen, de...
megpróbálom.
Tételezzük fel, hogy mindannyiunkat megdumál,
és mégis a gyerek ölte meg az apját.
Mehet?
Sajnálom, pajtás.
- Nos, mindenki itt van? - Rendben, uraim, üljünk le.
- Úgy tűnik, itt fogunk vacsorázni. - Térjünk végre a tárgyra.
- Ki akarja kezdeni? - Én.
- Oké, gyerünk. - Maga ott...
Az öregember, aki alattuk lakott, hallotta, hogy a fiút azt kiáltja: "Megöllek!"
Egy másodperccel később hallotta, amint egy test zuhan a padlóra.
Odafutott az ajtóhoz, és látta, amint a kölyök kiszalad a házból. Ehhez mit szól?
Csodálkozom, hogy hallhatta ilyen tisztán a fiú hangját a mennyezeten át.
Nem a mennyezeten át. Az ablaka nyitva volt, akárcsak eggyel feljebb. Meleg éjszaka volt.
Egy emelettel feljebb történt. Nem könnyű felismerni egy hangot, főleg ha kiabál.
A bíróságon felismerte.
A nő meg, aki szemben lakik, látta, amint a fiú leszúrja az apját.
- Nem elég ez magának? - Nem elég.
Hát én ilyet még nem pipáltam. Mintha egy süket telefonba beszélnék.
A nő azt mondta, látta a gyilkosságot a vonat ablakain keresztül.
A szerelvény hat kocsiból állt. Az utolsó kettőn át látta.
A legapróbb részletekre is emlékezett. Hogyan köthet ebbe bele?
Van valakinek ötlete, hogy mennyi idő alatt...
Ez nem játék!
Látták?
Idegileg kikészült! Teljesen kikészült!
- Felejtse el. Nem fontos. - "Ez nem játék"?
- Minek képzeli magát? - Felejtse már el.
Van valakinek ötlete, hogy egy ilyen vonat mennyi idő alatt halad el egy pont előtt?
- Hogy jön ez ide? - Mennyit tippelne?
- Fogalmam sincs. - És maga?
- Nem tudom. Talán 10-12 másodperc? - Nagyjából. Valaki más?
- Nekem ésszerűnek tűnik. - Ugyan már, mire jó ez a találgatósdi?
- Maga mit mond? - Nagyjából 10 másodperc.
- Rendben. Mondjuk 10 másodperc. Mire akar kilyukadni? - Erre:
Egy hat kocsiból álló szerelvény tehát 10 másodperc alatt halad el egy pont előtt.
Jelen esetben az előtt az ablak előtt, ahol a gyilkosság történt.
Kinyújtott karral az ablakból szinte el lehet érni a vonatot, igaz?
Most pedig azt kérdezem: lakott már maguk közül valaki magasvasút mellett?
Most festettünk egy lakást, amelynek az ablaka a sínekre nézett. 3 napig tartott.
- Milyen volt? Zajos? - Ó, barátom! Majdnem megőrültünk.
Én egyszer laktam magasvasút mellett, de csak egy rövid ideig.
Ha nyitva az ablak, és jön a vonat, a zaj szinte elviselhetetlen.
- Az ember a saját szavát se hallja. - Rátérne a lényegre?
Azt teszem, csak egy pillanat. Vegyük a két tanúvallomást, és egyeztessük.
Először is: az öregúr egy lakással lejjebb hallotta,
hogy a fiú azt kiabálja: "Megöllek!",
és egy pillanattal később egy test zuhant a földre.
- Egy másodperccel később, igaz? - Igen, így volt.
Másodszor: a nő a túloldalról megesküdött,
hogy ekkor nézett ki az ablakon, és látta a gyilkosságot
az elfutó vonat utolsó két kocsiján át. Az utolsó két kocsin át.
- Mit akar ezzel mondani? - Egy pillanat.
Megegyeztünk, hogy egy vonat nagyjából 10 másodperc alatt halad át egy adott ponton.
Mivel a nő az utolsó két kocsin át látta a gyilkosságot,
a test feltehetően akkor zuhant a földre, amikor a vonat elhaladt.
Tehát, a vonat ott dübörgött az öregember ablaka alatt
teljes 10 másodpercig, mielőtt a test földet ért.
Az öregembernek a fiú kiáltását és a test földre zuhanását
a lakása mellett elzakatoló vonat zajában kellett hallania.
- Lehetetlen, hogy hallotta volna! - Persze hogy hallotta.
Úgy gondolja?
Azt mondta, teljes erőből ordította. Ez nekem bőven elég.
Nem ismerhette fel a hangot a dübörgő vonat zajától.
Másodpercekről vitatkozik! Minek ez a szőrszálhasogatás?
Ha villamosszékbe küld egy embert, akkor igenis szőrszálhasogatónak kell lenni.
- Nem hiszem, hogy hallhatta. - Én sem. Ott tényleg pokoli lárma van.
- Most mit lovagolnak ezen a marhaságon? - Elképzelhetetlen, hogy hallotta volna.
- Miért hazudna? Mit akarna ezzel? - Figyelmet, talán.
Mindig jön ezekkel ragyogó ötleteivel!
Miért nem küldi el az újságba? 3 dollárt fizetnek darabjáért!
Hogy beszélhet így vele?
Aki így beszél egy öregemberrel, azt szájon kéne vágni alaposan!
Tanuljon egy kis tisztességet!
Ha még egyszer így beszél hozzá, azt nem ússza meg!
Folytassa. Mondhat bármit, amit csak szeretne.
Miért gondolja, hogy az öregember hazudott?
Én alaposan megnéztem magamnak azt az öregembert.
A zakója például szakadt volt a vállánál.
Nem vette észre? Illő dolog ilyen ruhában bíróságra jönni?
Ez egy nagyon idős ember volt szakadt zakóban.
És nagyon lassan tudott csak elmenni az emelvényig.
Húzta a bal lábát, de próbálta elrejteni,
mert szégyellte, hogy sántít.
Azt hiszem, jobban ismerem őt, mint bárki más közülünk.
Ez egy csendes, félénk,
jelentéktelen ember, aki...
aki nem ért el semmit az életben.
Soha semmi nem történt vele, sohasem szerepelt a neve az újságokban.
Senki sem ismeri. Nem hiányzik senkinek sem.
Senki nem kért tőle tanácsot 75 évig.
Uraim, nagyon szomorú dolog, ha az ember semmit se jelent.
Egy ilyen embernek arra van szüksége, hogy meghallgassák, hogy figyeljenek rá.
Nagyon fontos neki, hogy egyszer kikérjék a véleményét.
Nagyon nehéz lett volna neki a háttérben maradnia.
Várjon egy percet! Azt akarja mondani, hogy csak azért hazudott, hogy fontoskodjon?
Dehogy... nem hazudott szándékosan.
Talán elhitette magával, hogy hallotta azokat a szavakat,
és hogy a fiút látta leszaladni a lépcsőn.
Ez a legelképesztőbb történet, amit valaha is hallottam.
Honnan szedi ezeket, és mit tud ebből bebizonyítani?
- Nem kér valaki mézes cukrot? - Én kérnék egyet.
Én még mindig nem értem, hogy hiheti bárki is, hogy nem bűnös.
Van még valami, amiről szeretnék beszélni egy kicsit. Köszönöm.
Azt hiszem, bebizonyítottuk, hogy az öregember nem hallhatta a fiú kiáltását.
- Dehogy bizonyította be! Miről beszél? - Várjon. Tegyük fel, hogy hallotta.
Hányszor használtuk már mi is ezt a mondatot? Legalább ezerszer.
"Te bestia, meg tudnálak ölni ezért!" "Ha megint rossz leszel, fiam, megöllek!"
- Ez nem jelenti, hogy meg is ölünk valakit. - A kiáltás ez volt: "Megöllek!"
A gyerek torkaszakadtából ordította.
És komolyan is gondolta. Ha valaki így mondja, mint ez a fiú, az meg is teszi.
Erre azért nem esküdnék meg.
Emlékszem, az egyik kollégámmal veszekedtem a bankban pár hete.
Ő lehülyézett, én meg ráordítottam, hogy megölöm.
Már megint olyasmit akarnak nekünk beadni, ami nem igaz!
A kölyök azt mondta, megöli az apját, és meg is tette.
Komolyan gondolja, hogy a fiú ezt kiabálta volna, hogy az egész környék hallja?
Ennél azért több esze van.
Több esze? Ez a kölyök egy közönséges, tudatlan bunkó.
Hát nem-e vétett nyelvtani hibákat?
Nem vétett-e...
Elnök úr, szeretném megváltoztatni a szavazatomat ártatlanra.
- Micsoda?! - Hallotta.
- Biztos benne? - Igen, biztos.
Tehát 9 bűnös 3 nem bűnös szavazattal szemben.
Hát ez már mindennek a teteje!
Mire alapozza ezt? A mesékre, amiket ez a fickó talált ki?
Miért nem ír detektívregényt, öregem? Vagyonokat kereshetne vele.
A gyerek ügyvédje kezdettől fogva tudta, hogy a fiúnak nincs esélye.
Kezdettől fogva tudta, maga is láthatta.
Ilyet én még nem láttam. Ez a fickó nem semmi.
Az ügyvédje dolga, hogy megvédje. Akkor meg mit kötözködik?
- Minek beszél ennyit? - Az ügyvédek is tévedhetnek.
- Baltimore-drukker, hallgass el. - Hivatalból kirendelt ügyvéd volt.
- És akkor mi van? - Sok minden lehet.
Lehet, hogy nem akarta elvállalni, és dühös volt, amiért kirendelték.
Az ilyen ügy nem hoz se pénzt, se dicsőséget. Nincs sok esély a nyerésre sem.
Nem egy sokat ígérő lehetőség egy kezdő ügyvéd számára.
Akkor érhet el eredményt, ha hisz a védencének,
és maga is azt mondta az előbb, hogy nem hitt.
Persze hogy nem.
Ki a fene hinne?
Talán még a saját édesanyja sem!
Fiúk, nézzétek az órát! Gyerünk, haladjunk.
- Elnézést. Feljegyeztem néhány dolgot... - Feljegyzett?
...és szeretnék valamit mondani.
Nagyon figyelmesen hallgattam a beszélgetést,
és úgy gondolom, öntől nagyon figyelemreméltó dolgokat hallottunk.
Ami a bíróságon elhangzott, annak alapján a fiú bűnös, legalábbis látszólag.
- De ha megnézzük alaposabban... - Térjen a lényegre!
Van egy kérdés, amit fel szeretnék tenni.
Tegyük fel, hogy a fiú tényleg elkövette a gyilkosságot.
Mégpedig 10 perccel éjfél után.
Most nézzük, hogyan fogta el őt a rendőrség.
Visszament a lakásukba éjjel három körül,
és két nyomozó a lépcsőházban tartóztatta le.
Nos, a kérdésem: ha tényleg ő ölte meg az apját,
miért ment vissza 3 órával később?
Nem félt, hogy elfogják?
Visszament a késért. Nem szép dolog kést hagyni az ember mellkasában.
Pláne, ha rokonról van szó.
Ezt egyáltalán nem tartom viccesnek.
A fiú tudta, hogy a kést felismerhetik.
- Nem hagyhatta, hogy a rendőrök megtalálják. - Ha tudta, hogy a kést azonosíthatják,
miért hagyta ott egyáltalán?
Feltételezhető, hogy a fiú pánikba esett és elrohant, miután megölte az apját.
Amikor megnyugodott, rájött, hogy otthagyta a kést.
Ez attól függ, mit nevez ön pániknak.
Ahhoz elég nyugodt volt, hogy az összes ujjlenyomatot eltávolítsa a késről.
Nos tehát, mikor kezdődött a pánik, és meddig tartott?
Maga eddig velünk volt. Akkor most melyik oldalon áll?
Nem hiszem, hogy lojálisnak kéne lennem bármelyik oldalhoz is.
- Én egyszerűen csak kérdéseket teszek fel. - Ez most jutott eszembe...
Ha én öltem volna meg az apámat, én is visszamentem volna a késért.
A srác azt hihette, hogy nem látták, amikor elrohant,
és másnap reggelig nem fedezik fel a holttestet.
Végül is a gyilkosság éjszaka történt. Azt hitte, hogy nem találják meg reggelig.
Ez is lényeges pont!
A szemben lakó asszony azt vallotta, hogy a gyilkosság utáni pillanatban,
vagyis egy pillanattal azután, hogy a vonat elhaladt,
felsikított, és utána hívta a rendőrséget.
Nos, a fiúnak hallania kellett a sikolyt,
így tudhatta, hogy valaki látott valamit.
Nem hiszem, hogy visszament volna.
Két eset lehetséges: Nem hallotta a sikoltást, mert talán nem volt olyan hangos.
Vagy ha hallotta is, nem kapcsolta össze a saját tettével.
Olyan környéken élt, ahol a sikoltozás mindennapos dolog.
- Na tessék. - Meglehet. Lehet, hogy ő ölte meg az apját.
Nem hallotta a sikoltást, csak elrohant fejvesztetten,
majd lenyugodott, visszament a késért, kockáztatva, hogy a rendőrség elfogja.
Lehet, hogy így volt, de az is lehet, hogy nem.
Annyi kétség merül fel, hogy még az sem biztos,
hogy a fiú ott volt-e a gyilkosság idején.
Hogy mondhat ilyet? Hát nem látta az öregember kirohanni a házból?
Ez elferdíti a tényeket!
Látta vagy nem látta az öreg a kölyköt kiszaladni a házból 12:10-kor?
- Látta vagy nem látta? - Állítólag látta.
"Állítólag"?! Az embernek megáll az esze!
- A tanúk tévedhetnek. - Persze, mert maga azt akarja!
- Vagy amikor ő akarja! - Kérem, ne ordítozzunk!
Annyit ordítok, amennyi jól esik! Ezek beszélhetnek, amit akarnak?!
Hallotta a sikolyt, vagy nem hallotta? Mit számít, hogy hallotta-e?
Ilyen marhaságokba akaszkodnak bele, és megfeledkeznek a lényegről.
- Javaslom, hogy szavazzunk újra. - Éppen beszélek!
Új szavazást kértek!
Foglaljon helyet!
De unom ezt a hiábavaló időtöltést.
Egy perc az egész.
Az egyszerűség kedvéért lássuk, ki mondja azt, hogy nem bűnös.
Aki így gondolja, emelje fel a kezét.
Ugyanaz. Egy, kettő, három nem bűnös, kilenc bűnös.
Most mire volt jó ez az egész? Itt ülhetünk jövő karácsonyig, akkor se jutunk semmire.
Bocsánatot kérek. Inkább arra szavazok, hogy a fiú nem bűnös.
Nem értem, uraim. Egymás után mindenkin kitör az őrület?
A kölyök bűnös. Miért nem figyelnek a tényekre?
Magyarázza meg nekik! Ez már viccnek is sok.
A szavazás állása négy nem bűnös nyolc nem bűnössel szemben.
Mi ez? Irgalmas szamaritánusok gyülekezete, vagy mi az ördög?
Azt akarom, magyarázza meg, hogy miért változtatta meg a szavazatát. Gyerünk!
Nem hiszem, hogy magyarázkodnom kellene. Alapos kétségeim támadtak.
Alapos kétségei? Ezek üres szavak! Ezt nézze meg!
A kölyök, akit ártatlannak tart, ezt a kést vágta bele az apjába!
- És most halljuk az alapos kétségeit! - Ez nem az a kés. Nem emlékszik?
- Ó, nagyszerű! - Tiszta őrület, esküszöm maguknak!
Mit akarnak tőlünk? Üljünk itt tátott szájjal, és vegyük be ezt a maszlagot?
Ez a fickó el akarja hitetni velünk, hogy a fehér fekete,
vagy hogy...
Nézze. Vegyük csak az öreget...
Maga nem hiszi el, hogy felugrott, az ajtóhoz szaladt, és látta a fiút
15 másodperccel azután, hogy megölte az apját?
Csak azért mondta, mert fontosnak akar látszani, igaz?
- Mi értelme van ennek? - Várjon.
A Baltimore-drukker már megint megszólalt.
Várjon egy percet... Várjon!
- Azt mondta az öregember, hogy szaladt? - Szaladt vagy ment... mi a különbség?
- Az a lényeg, hogy ott volt. - Azt mondta, szaladt. Legalábbis úgy emlékszem.
Nem emlékszem, de szerintem nem tudna futni.
Azt mondta, hogy a hálószobájából az ajtóhoz ment. Nem elég ennyi?
- Honnan nyílik a hálószoba? - Az előszobából.
- Maga azt mondta, hogy mindenre emlékszik. Vagy erre már nem? - Nem.
Elnök úr, szeretném látni a lakás alaprajzát.
Miért nem kezdjük elölről az egész tárgyalást?
Hogy lehet, hogy magának folyton ilyen extra kívánságai vannak?
- Ezt én is akarom látni. - Én meg unom ezt az időhúzást.
Ha most elölről kezdjük a bizonyítgatást, hogy hol találták meg a holttestet...
Tudni szeretném, hogy egy olyan öregember, aki szélütés miatt húzza a lábát,
elérhet-e 15 másodperc alatt a hálószobájától az ajtóig.
- 20 másodpercet mondott. - 15-öt mondott.
- 20 másodpercet mondott. Már megint elferdíti a tényeket. - 15-öt mondott.
Honnan tudná az öreg, mennyi 15 másodperc? Az nem tud ilyet megítélni.
15 másodpercet mondott. Meg volt róla győződve.
Egy ilyen öregember? Össze volt zavarodva.
Hogy lehet meggyőződve bármiről is?
Nem tudom, mit akar ezzel bizonyítani. Azt mondta, látta kiszaladni a fiút.
Nézzük, igazolják-e a részletek. Azt mondta, amikor a test a földre zuhant,
lépteket hallott, odafutott az ajtóhoz,
hallotta, hogy kinyílik a fönti ajtó, és valaki rohanni kezd lefelé a lépcsőn.
Megesküdött, hogy ő is az ajtóhoz rohant, és ez nem tartott tovább 15 másodpercnél.
Amikor a gyilkos futva hagyta el a lakást...
- Lehet, hogy nem azonnal. - Az öregember azt mondta, azonnal.
Hát, maga lesz a szőrszálhasogatók klubjának az elnöke.
Nem unja még a bugyuta megjegyzéseit?
Azért kapja a napi 3 dollárt, hogy mindent végighallgasson.
Ebben a lakásban történt a gyilkosság.
Az öreg pontosan ilyen lakásban lakott alattuk.
Itt a magasvasút, a hálószoba, a nappali, a konyha, a fürdőszoba,
az előszoba és a lépcsőház.
Az öregember a hálószobában aludt, mégpedig itt.
Átment a szobán, végig a folyosón, kinyitotta a bejárati ajtót,
és még éppen látta a fiút lerohanni a lépcsőn.
Igen, éppen tizenkilencedszerre hallottuk.
- 15 másodperccel a test zuhanása után. - Pontosan.
Nézzük csak. Ez...
12 láb az ágytól a hálószobaajtóig. A folyosó 43 láb.
12 láb távolságot kellett megtennie, hogy kinyissa a hálószobaajtót,
újabb 43-at, hogy kinyissa a bejárati ajtót, mindezt 15 másodperc alatt.
- Lehetséges? - Persze hogy lehetséges.
Az az ember alig tud járni. Amikor az emelvényre ment, akkor is támogatták.
- Nem olyan nagy távolság az. - Szélütött embernek bizony nagy távolság.
- Mit csinál? - Kipróbálom, meddig tartott.
Ezt hogy érti? Miért nem az ügyvédje csinálta?
- Lehet, hogy nem jutott eszébe. - Mit gondol? Hülyének nézi az ügyvédet?
- Magának eszébe jutott? - Engem hagyjon ki a játékból, drága fiam,
a védő azért nem szólt, hogy ne rontsa a dolgát!
Vagy mert nem akart meghazudtolni egy beteg, tehetetlen öregembert.
Az ilyesmi nem hálás feladat. Inkább elkerülik, ha lehet.
- Szóval hazudott a vénember? - Ezt akarom megtudni.
Adja ide azt a széket. Az a két szék lesz az öregember ágya.
Tőle 12 lábnyira itt a hálószobaajtó.
Ez őrültség. Nem lehet ezt így rekonstruálni.
A folyosó 43 láb hosszú. Kilépem a falig, és vissza.
Ez tiszta elmebaj! Miért rabolja az időnket ezzel?
Maga szerint úgyis csak 15 másodperc az egész. Annyit csak rá tudunk szánni.
Hagyja már abba!
Oké, oké, oké, nagyfiú!
Jöjjön, maga jelzi a másik ajtót. A vallomás szerint lánccal volt lezárva.
- Kinek van másodpercmutató az óráján? - Nekem.
Dobbantson a lábával. Az jelzi a test földre zuhanását. Onnan mérje az időt.
- Esküszöm, jobb mint a cirkusz! - Mire várunk?
Várok, amíg a másodpercmutató eléri a 60-at.
Ó, ugyan már!
Gyerünk, gyorsítson! Ennél kétszer gyorsabban jár az öreg.
Ha akarja, hogy gyorsabban menjek, akkor gyorsabban megyek.
- Lánc. Ajtó. Tessék. - Rendben.
Idő?
Pontosan...41 másodperc.
Szerintem ez történt: Az öregember a dulakodást pár órával korábban hallotta.
Amikor már ágyban volt, hallotta a test puffanását,
hallotta a nő sikolyát, odament a bejárati ajtóhoz olyan gyorsan, ahogy csak tudott,
hallott valakit lefutni a lépcsőn, és feltételezte, hogy az a fiú az.
- Szerintem lehetséges. - Feltételezte?
Barátom, sokféle agyafúrt történetet hallottam már életemben,
de ez a kiselőadás viszi el a pálmát.
Úgy vérzik a szívük, hogy már térdig gázolunk a vérben,
papolnak nyomorról, igazságról.
És beveszik ezt a hülye dajkamesét. Olyanok, mint a sírós vénasszonyok.
Na, én nem vagyok ilyen. Elegem van.
Mi az isten ütött magukba?! Mindannyian tudják, hogy bűnös! Villamosszékbe vele!
- Ne hagyjuk kicsúszni a kezünkből! - "Kicsúszni a kezünkből"?
- Hóhér maga, vagy mi? - Az egyik hóhérja vagyok.
- Talán még az áramot is bekapcsolná. - Ennél a gyereknél biztos.
Sajnálom magát. Milyen lehet ilyen gyűlölettel élni?
Amióta betette a lábát ebbe a szobába, csak úgy forr magában a gyűlölet.
A gyerek halálát bosszúból kívánja, nem azért, mert bűnösnek tartja.
- Maga egy szadista. - Maga...
Eresszenek! Megölöm! Megölöm!
Nem gondolja komolyan, hogy megöl, ugye?
- Van valami gond, uraim? Zajt hallottam. - Nem, minden rendben.
Semmi, csak... tudja, egy barátságos kis vita.
Az alaprajzot elviheti. Már nincs szükségünk rá. Tessék.
Mit bámulnak?
- Valaki elkezdhetné. - Hát, ha megengedik...
"Ha megengedik?" Miért ennyire udvarias?
Pont azért, amiért maga nem. Engem így neveltek, kérem.
Ez a veszekedés... nem azért vagyunk itt, hogy egymás torkának ugorjunk.
Óriási felelősség hárul ránk.
Mindig úgy gondoltam, hogy ez a szép a demokráciában.
Ezért vagyunk mi...
hogy is mondják...
Kijelölve. Ezért jelöltek ki, és hívtak ide minket, hogy eljöjjünk,
és döntsünk egy olyan ember ártatlanságáról vagy bűnösségéről...
akiről eddig nem is hallottunk.
Semmit sem nyerünk, vagy veszítünk... bármi legyen is az ítélet.
Épp ez a körülmény ad erőt nekünk.
Nem szabad belőle személyes ügyet csinálni.
Ha senkinek nincs ötlete, van itt valami.
Kiteszem a köcsögöt, és megnézzük, belenyal-e a macska.
Belenyal-e a macska?
Nézzék, mennyire besötétedett odakint. Fogadni mernék, hogy vihar lesz.
A mindenit! Szörnyű meleg van, nem?
- Elnézést, de... maga sosem izzad? - Nem, sosem.
Nézzék... azt gondoltam...
Talán... talán szavazhatnánk újra.
Óriási. Utána meg jó lenne egy kis tánc, meg frissítő.
- Elnök úr? - Nincs ellene kifogásom.
Van, aki nem akar szavazni? Nyomja el, kérem.
- Elnézést. - Azt javaslom, hogy szavazzunk nyíltan.
Hadd lássuk tisztán, hogy ki hol áll.
Nos, ez jól hangzik. Ellenvetés?
Helyes. Akkor mondom a számokat. Egyes.
Ó, ez én vagyok. A fiú bűnös. Kettes?
Nem bűnös.
Hármas?
Bűnös.
Négyes?
Bűnös.
Ötös?
Nem bűnös.
Hatos?
Nem bűnös.
Hetes?
Bűnös.
Nyolcas?
Nem bűnös.
- Kilences? - Nem bűnös.
- Tízes? - Bűnös.
Tizenegyes?
Nem bűnös.
Tizenkettes?
Tizenkettes!
Bűnös.
A szavazás állása hat-hat.
És akkor most túlórázni fogunk itt, mi?
Hat-hat. Komolyan mondom, attól félek, hogy elvesztették a józan eszüket.
Egy ilyen kölyök miatt?
Nem az számít, hogy milyen a kölyök, vagy hogy maga milyennek tartja.
- Az ügyet a tények határozzák meg. - Hagyja a tényeket!
Torkig vagyok velük! Úgy ferdítik el a tényeket, ahogy maguk akarják!
Épp az ellenkezőjét bizonyította be ez az úr az előbb.
Maga itt egyfolytában torkaszakadtából üvölt...
Szeretnék néhány évvel fiatalabb lenni. Ez az ember biztos...
- Jézusom... nagyon meleg van itt. - Kér egy kis vizet?
Nem, nem, köszönöm.
- Eső lesz. - Erre hogy jött rá, öregfiú?
- Miért változtatta meg a szavazatát? - Mert alapos okom van rá, hogy kételkedjek.
- Alaposan téved, öregem. - Inkább maga téved.
- Elég sok részlet nem áll meg a lábán. - Legyen vele boldog.
Ugyan! Magát is megszédítették. Egyszerűen telebeszélték a fejét.
- Ért engem, ugye? - Nem hiszem, hogy joga van...
Nagyszájú.
Hogy zuhog, igaz?
Tudja, ez emlékeztet engem egy viharra, ami...
...talán novemberben volt. Nem tudom, de nem is fontos.
Micsoda vihar volt! És éppen egy meccs kellős közepén.
Hét-hatos hátrányban voltunk, de nálunk volt a labda...
csel balra, csel jobbra, át a védőkön...
és...
Tudja, Slattery volt a csatár.
Szívós, mint egy öszvér. Klassz srác.
Bár lenne belőle egy tucat.
Elfelejtettem mondani magának. Edző vagyok az Andrew J. McCorkle középiskolában.
Queensben.
Mindegy... szóval, igen jól megindultunk.
Az ellenfél vonala... egyszerűen szétesett.
És itt tartottunk, amikor elkezdődött a zuhany, akárcsak most.
Mintha dézsából öntenék. Egyenesen a nyakunkba.
Betett nekünk alaposan.
Úgy átkozódtam, mint egy kocsis. A fiúk szólni se mertek hozzám.
Mi van ezzel a ventilátorral? Hogy kell...
Úgy látszik, a lámpát kellett felkapcsolni hozzá.
Na, most azért jobb, mi?
Igen.
Sokkal jobb.
Két pont.
Szoktak céllövöldébe járni?
Rendkívül ostoba tréfa.
Ó, elnézést...
Én csak...
Elnézést.
Nos, mit szól? Patthelyzet. Kissé meglepő, nemde?
De.
Az előbb az a magas fickó, az a hogyishívják be akart húzni a csőbe.
Nem bizonyított semmit. Én meg eléggé ingerlékeny ember vagyok.
Nem is csoda. Ha valaki hóhérnak meg szadistának nevez... más is rátámadt volna.
Minden épeszű ember dühbe jött volna.
Azt hitte, be akar ugratni.
Sikerült is neki.
Ide hallgassanak, így nem jutunk semmire.
Jelentsük be, hogy az esküdtszéket feloszlatjuk.
- Semmi értelme ennek a huzavonának. - Én is ezt mondom.
Bízzuk a srácot másik tizenkét emberre.
Nem hiszem, hogy felfüggesztenének minket. Még nem kezdtük olyan rég.
- Azért próbáljuk meg. - Én ezt nem tartom helyesnek.
Nincs az az esküdtszék, amely ezt a gyereket felmentené.
Nem tudunk megegyezni. Senki sem fogja megváltoztatni a döntését.
- Még most sem lát okot alapos kétségre? - Nem. Nem látok.
Bocsánat. Lehet, hogy nincs tisztában azzal, mi az az alapos kétség.
Én nem vagyok vele tisztában?
Na, mit szólnak ehhez? Ilyenek ezek a bevándorlók.
Idejönnek ebbe az országba, még meg se melegednek,
de már okoskodnak.
- Olyan szemtelen, mint egy piaci légy. - Ne kezdjék!
Nem bírják ki egy percig se veszekedés nélkül?
Van valakinek építő jellegű javaslata?
Szeretnék még valamit tisztázni, ha megengedik.
Az egyik legfontosabb vádpont az a körülmény volt,
hogy a fiú azt állította, a gyilkosság ideje alatt moziban volt,
de nem emlékezett sem a filmek címére, sem pedig a szereplők nevére.
- Erre ön is többször hivatkozott ma. - Így van.
Ez lenne az egyetlen alibije, de a részletekre nem emlékszik,
semmivel sem tudja alátámasztani.
Képzelje magát a fiú helyébe.
Ön akkor is emlékezne a részletekre,
ha előtte például az apja felpofozta volna?
Feltétlenül, ha lenne mire emlékeznem.
A fiú azért nem emlékezett a filmekre, mert nem volt moziban.
A rendőrségi jelentés szerint a fiút a konyhában hallgatták ki,
miközben az apja holtteste a hálószoba padlóján feküdt.
Úgy gondolja, ilyen körülmények között is emlékezne részletekre?
- Igen. - Ilyen érzelmi nyomás alatt is?
Ilyen érzelmi nyomás alatt is.
A bíróságon pontosan emlékezett rájuk. Megnevezte a filmcímeket és a szereplőket.
Igen. Az ügyvéd nagyon büszke is volt erre a tényre.
Csakhogy három teljes hónap telt el a gyilkosságtól a tárgyalásig.
Az ügyvéd igazán könnyen kideríthette, mit játszottak aznap este.
Én a gyilkosság után tett tanúvallomásnak hiszek.
Akkor a fiú semmire sem emlékezett, érzelmi nyomás ide vagy oda.
- Kérdezhetnék öntől valamit? - Tessék.
- Hol volt tegnap este? - Otthon voltam.
- És tegnapelőtt? - Ugyan már, mi ez?
Hagyja csak. Fél 9-kor értem haza, vacsoráztam, majd lefeküdtem.
- És előttevaló este? - Azaz... kedd este?
- Bridzsparti volt. Bridzseztem. - Hétfő éjjel?
Ha elérnek 1954 szilveszteréhez, majd keltsenek fel.
Hétfő éjjel? Hétfő éjjel...
megnéztünk két filmet a moziban a feleségemmel.
- Milyen filmeket néztek? - A Vörös kört. Remek kis krimi.
- Mi volt a másik? - A...
Mindjárt mondom... A...
rendkívüli Mrs...
Hogyishívják...
Mrs. Bainbridge. 'A különös Mrs. Bainbridge'.
Én is láttam. A címe 'A csodálatos Mrs. Bainbridge'.
Igen. 'A csodálatos Mrs. Bainbridge'.
Kik játszották a főszerepet?
Barbara... Long, azt hiszem.
Egy csinos barna nő.
- Ling vagy... Long. Valami ilyesmi. - És még?
Sosem hallottam róluk azelőtt...
Alacsony költségvetésű film volt, ismeretlen színészekkel.
És még csak nem is volt érzelmi nyomás alatt, igaz?
Nem.
Nem voltam.
- Úgy hiszem, ez meggyőző érv. - Óriási érv!
Ha a tüdejét kibeszéli, akkor sincs igaza. A fiú bűnös és kész!
Érti, pajtás?
- Van még abból a mézes cukorból? - Elfogyott, pajtás.
Nézzék az esőt. Elúszott a meccs.
Addig még elállhat.
Meg aztán ott a fedett pálya.
Megnézhetném a kést egy percre?
Úgy látszik, leragadtunk a 6-6-nál. Nincs valami ötletük?
- 5 perccel múlt 6 óra. Vacsorázzunk. - Szánjunk rá még egy órát.
Én kibírom.
Szeretnék kérdezni valamit. Az motoszkál a fejemben,
már legalább egy órája...
Szóval sokat beszéltek arról, hogyan szúrta le a fiú az apját.
- Arról, hogy fogta a kést, milyen szögben. - Ne kezdje megint.
- Megtárgyalták százszor. - Tudom, de én mégsem értem.
A fiú 5 láb 7 hüvelyk magas, az apja 6 láb 2 hüvelyk.
7 hüvelyk a különbség.
Nem értem, hogy bökhette a kést felülről lefelé,
amikor az apja jóval magasabb volt nála.
Adja csak ide.
Majd én megmutatom. Valaki álljon fel.
Na, jól figyeljenek, mert nem csinálom meg még egyszer!
Így állok, hogy 6-7 hüvelykkel alacsonyabb legyek.
- Talán még egy kicsit. - Oké, még egy kicsit.
Oké. Senki sem fog megsérülni.
- Igaz? - Igaz. Senki.
Szóval így szúrnék én le valakit, aki magasabb nálam.
Ebben a szögben. Mélyen befelé.
A fiú is így csinálta. Erre mérget vehetnek.
- Mélyen befelé. Nincs vita. - Várjon csak egy kicsit.
Odaadná nekem?
Gyűlölöm ezeket.
- Látott valaha késelést? - Nem.
Van itt valaki, aki látott?
Hát én láttam... a nyomornegyedben, az utcán.
A környéken mindenkinek volt rugóskése.
Sosem beszéltem erről. Nyilván el akarom felejteni.
- Hogy használják az ilyet? - Hát, így biztos nem.
Túl sok idő megy el a fogásváltással.
Így szokták, lentről.
Aki valaha is használt ilyen kést, az így szúr vele.
- Biztos benne? - Biztos.
- Azért rugós a penge. - A fiú állítólag jól bánt a késsel, nem?
Gondolja, hogy úgy szúrta volna le az apját, ahogy az előbb mutatták?
Aki egy kicsit is ért hozzá, nem így csinálja.
- Ő is alulról szúrt volna. - Honnan tudja?
- Ott volt, amikor megölte? - Nem. És senki más sem volt ott.
Nálam hiába próbálkoznak ilyen mesékkel. Úgysem hiszem el!
Úgysem lehet eldönteni, hogy lentről vagy fentről szúrt volna,
csak azért, mert tudjuk, hogy jól bánt a késsel.
- Maga mit gondol? - Nem tudom.
- Mi az, hogy nem tudja?! - Nem tudom.
- És maga? - Azt gondolom az egészről,
hogy unom már ezt a sok süket hülye dumát. Úgysem megyünk semmire.
De majd én lendítek a dolgon. Megváltoztatom a szavazatomat nem bűnösre.
- Micsoda? - Jól hallotta! Elegem van.
- Mi az, hogy elege van? Ez nem válasz! - Velem maga így ne beszéljen!
- Oké? - Igaza van.
Ez tényleg nem válasz.
Miféle ember maga?
Itt ült, bűnösnek tartotta, mint mindenki más,
de közben folyton az járt az eszében, hogy kiér-e idejében a baseballmeccsre.
És most egyszerre az ellenkezőjét mondja, mert "unja a sok hülye dumát"?
Ide hallgasson, apuskám...
Honnan veszi a bátorságot,
hogy ilyen módon döntsön életről vagy halálról? Nem érdekli...
Álljon meg a menet! Maga így nem beszélhet velem!
Így beszélek, ha tetszik, ha nem. Ha nem tartja bűnösnek,
az azért legyen, mert meggyőződött róla, és ne azért, mert unja a sok hülye dumát.
De ha bűnösnek tartja, maradjon is amellett!
Vagy nem tud kiállni amellett, amelyet helyesnek tart?
- Ide figyeljen... - Bűnös a fiú, vagy nem?
- Már mondtam. Nem bűnös. - Miért?
- Nézze, nem vagyok köteles... - Dehogynem! Mondja meg! Miért?
Mert... nem hiszem, hogy bűnös.
- Újabb szavazást kérek. - Rendben, szavazzunk.
Azt hiszem, leggyorsabban menne kézfelemeléssel. Ellenvetés?
Tehát aki nem bűnösre szavaz, emelje fel a kezét.
Egy, kettő, három,
négy, öt, hat, hét,
nyolc,
kilenc.
Ki szavaz arra, hogy bűnös? Kezeket fel!
Egy, kettő, három.
Tehát 9-en szavaznak a felmentés mellett.
Esküszöm, én nem értem magukat!
Mindenképpen menteni próbálják, de nem fog sikerülni!
Láthatták azt a fiút, akárcsak én.
Ne mondják, hogy elhitték azt a mesét a késről, hogy kiesett a zsebéből,
meg hogy moziban volt.
Ez a fajta mind hazug! A kérdésük se igaz!
Éppolyan jól tudják, mint én. Ezeknek fogalmuk sincs, mi a becsület!
Ezeknek az se nagy ügy, hogy eltegyenek valakit láb alól!
Berúgnak, mint a disznó. Mert állandóan isznak! Mindegyik iszik!
Maga csak tudja! És bumm! Ott van egy ember kiterítve.
De nem is tehetnek róla. Ilyen a természetük.
Ilyennek születtek. Söpredék. Hova megy?
Ezeknél nem számít egy emberélet úgy, mint nálunk.
Ezek állandóan csak isznak meg verekszenek,
és ha valakit megölnek, hát megölnek. Ők ugyan nem bánják.
Persze akadnak köztük rendes fickók is. Ezt én soha egy percig se tagadtam.
Én is ismerek ilyeneket, de ezek a kivételek.
De a legtöbbje érzéketlen állat! Bármire képesek!
Mi folyik itt?
Én csak figyelmeztetem magukat. Helyrehozhatatlan hibát követnek el.
Ez a gyerek hazug. Mindegyik hazug. Én ismerem őket!
Hallgasson meg! Ezek nem emberek!
Ezekből kiveszett minden érzés.
Mi a fene folyik itt?
Én kiteszem itt a lelkemet, maguk meg...
Hallgassanak ide.
Én... én...
Ez a rohadt kölyök, meg a fajtája... Nem ismerik a fajtáját?
Ezek ellen védekezni kell.
Ezek az emberek veszélyesek.
Ezek... vadak.
Figyeljenek. Figyeljenek.
Én figyeltem. Most pedig üljön le, és többé ki ne nyissa a száját.
Volt idő... amikor...
Belátom, nehéz függetleníteni magunkat az előítéletekről.
Mindenféle előítélet csak bemocskolja az igazságot.
Magam sem tudom, mi itt az igazság.
Lehet, hogy sosem fogjuk megtudni.
Kilencünknek az a véleménye, hogy a vádlott ártatlan.
Csak feltételezzük. De az is lehet, hogy tévedünk.
Lehet, hogy egy bűnös embert engedünk szabadon. Nem tudom.
Senki sem tudja biztosan.
De alapos kétségeink támadtak.
És ez olyasvalami, ami nagyon fontos a jogrendszerünkben.
Hogy az esküdtszék nem ítél el senkit, ha nem biztos a bűnösségében.
Mi kilencen nem értjük, hogyan lehetnek még mindig ilyen biztosak a dolgukban.
- Talán megmagyarázhatnák. - Megpróbálom.
Maga ugyan remekül érvelt, de én még mindig bűnösnek tartom a fiút.
Két okból is. Először: a túloldalon lakó nő tanúvallomása alapján,
aki ténylegesen látta, amint a fiú gyilkolt.
Ez a legfontosabb bizonyíték.
Másodszor: a tény, ahogy a nő a gyilkosságot leírja,
ugyanis látta, ahogy a fiú emeli a kést a feje fölé,
és magasról döfte bele az apjába.
- Látta, ahogy leszúrta. A rossz módszerrel. - Úgy ahogy mondja.
Beszéljünk egy kicsit erről a nőről.
Azt mondta, hogy körülbelül 11 óra lehetett, amikor lefeküdt.
Az ágya az ablak mellett van, úgyhogy ágyban fekve is
egyenesen rálát a fiú ablakára.
Több mint egy órán át forgolódott az ágyában.
Végül is az ablak felé fordult. Ez 10 perccel éjfél után lehetett.
És amikor kinézett, látta a gyilkosságot az elhaladó vonat ablakain át.
Azt mondta, hogy a gyilkosság után azonnal leoltották a villanyt,
de előtte ő tisztán látta a fiút, amint éppen leszúrja az apját.
Megítélésem szerint ez a vallomás igazán megtámadhatatlan.
- És el is dönti az ügyet. - Mit gondol?
És maga?
Nem tudom. Annyi apró részlet van. Nagyon bonyolult az egész ügy.
Csodálom, hogy szavazhatott arra, hogy felmentsék.
- Annyi bizonyíték hamisnak bizonyult. - Az összes többi bizonyítékot elfelejtheti.
A nő látta, amint gyilkolt. Mit akar még?
- De az is lehet, hogy... - Szavazzunk.
Rendben, új szavazást kértek. Ellenvetés?
Megváltoztatom a szavazatomat.
- Bűnös. - Valaki más? Az állás nyolc-négy.
Miért olyan fontos magának ez a szavazat?
Szerintem hagyjuk abba, és jelentsük be a határozatképtelenségünket.
Mit szólnak hozzá? Vitassuk meg.
Maga kezdte az akadékoskodást. Mit szól hozzá?
- Beszéljük át még egyszer. - De már milliószor végigbeszéltük!
Még ezt az elegáns úriembert is annyit pofoztuk ide-oda, mint egy teniszlabdát.
Kérem, ne személyeskedjék. És ne állítsa be versengésnek az ügyet.
Oké.
Esetleg megegyezhetnénk egy határidőben.
Még egy tiszteletkör, és kész.
Most negyed 7 van. Az előbb valaki azt mondta, maradjunk 7-ig.
Azt hiszem, majd akkor megtárgyalhatjuk, hogy feloszlassuk az esküdtszéket, vagy ne.
- Jól érzi magát? - Tökéletesen jól érzem magam, köszönöm.
Azt kezdtem el mondani, hogy a 7 óra ésszerű lenne...
Csak azért kérdeztem, hogy nincs-e valami baja, mert úgy dörzsölte meg az orrát...
Ó, sajnálom, hogy félbeszakítottam.
De hirtelen eszembe jutott valami.
- Szeretnénk egyezségre jutni, ha megengedi. - Azt hiszem, ez is rendkívül fontos.
Köszönöm. Tehát. Kérem, ne vegye rossz néven,
de engem annyira érdekel, miért dörzsölte meg az előbb az orrát.
Mit akar már megint?
Nem magához beszéltem most az egyszer, hanem a szomszédjához!
Tehát megmondaná, hogy miért dörzsölte meg az orrát?
Ha tudni akarja, azért dörzsöltem meg, mert fájt egy kicsit.
Ó, sajnálom. Talán azért, mert a szemüvege nyomja?
Igen. De most talán folytathatnánk.
A szemüvege miatt van az a két kis mélyedés az orrán?
Eddig nem vettem észre. Kellemetlen lehet.
Igen, nagyon kellemetlen.
Nincs tapasztalatom benne. Sosem hordtam szemüveget. Tökéletesek.
Ide hallgasson, abbahagyná a szemészeti tanácsadást?
A nőnek, aki azt vallotta, hogy látta a gyilkosságot,
ugyanilyen két mélyedés volt az orrán.
Te jó ég! Igaza van!
Kérem, egy perc, és befejezem.
Nem tudom, hogy más is észrevette-e rajta.
Akkor nem tűnt fel, de most hogy visszagondolok rá, már emlékszem.
Ugyanilyen mélyedések voltak az orrán. A bíróságon folyton az orrát dörzsölte.
Igaza van, sokszor csinálta!
Ez a nő úgy 45 éves lehetett.
Mindent megtett azért, hogy 35-nek tűnjön.
Agyonfiatalította magát. Rengeteg smink, festett haj.
Fiatalabb nőhöz illő vadonatúj ruhák.
Nem viselt szemüveget. Csak nők képesek ilyesmire.
Ez a hiú nők típusa.
Nem volt rajta szemüveg?! Honnan tudja, hogy szemüveges?
- Csak azért, mert dörzsölte az orrát? - Ott voltak a mélyedések. Láttam.
- Na és ha ott volt? Az semmit se jelent. - Rosszul vagyok magától...
Hagyja. Felejtse el.
Most jut eszembe, én is láttam. Igaza van. Én voltam hozzá legközelebb.
Tényleg voltak ilyen izék az orrán.
És ha látta, akkor mi van?
Festett volt a haja, mélyedések az orrán. De hát jelent ez valamit?
Szemüvegen kívül más is okozhat az ember orrán ilyen mélyedéseket?
Nem. Semmi más.
Én nem láttam semmiféle mélyedést.
Én láttam. Furcsa, hogy eddig eszembe se jutott.
És mi van az ügyvéddel? Neki miért nem jutott eszébe?
Tizenketten vitázunk az ügyről órák óta,
- és eddig egyikünknek se jutott eszébe. - Talán hülyének nézik a főügyészt?
Ő sem emelt kifogást. Elfogadta az asszony vallomását.
Maga még nem látott olyan nőt, aki azért nem hordott szemüveget,
mert félt, hogy öregíti?
Jól van. Mélyedések voltak az orrán. Legyen maguknak igazuk.
A szemüvegtől, igaz? Nem viselte az utcán,
hogy a férfiak vonzóbbnak találják.
De amikor a gyilkosságot látta, otthon volt.
Egyedül. Ehhez szóljon.
Visel ön szemüveget az ágyban?
Nem, soha.
Senki sem visel szemüveget az ágyban.
Valószínűleg rajta sem volt szemüveg, amikor álmatlanul hánykolódott.
- Honnan tudja? - Nem tudom. Csak feltételezem.
Ahogy azt is, hogy nem vette fel a szemüvegét,
amikor véletlenül kinézett az ablakon.
Ő mondta, hogy a gyilkosság pont abban a pillanatban történt.
És utána rögtön sötét lett. Nem is ért rá felvenni a szemüvegét.
És még valami: lehet, hogy ő őszintén hiszi, hogy mindent látott.
- Én azt mondom, csak egy foltot látott. - Honnan tudja, mit látott?
Honnan tud ez az ember mindent? Honnan tudja, milyen szemüveget hord?
Lehet, hogy napszemüveget viselt! Lehet, hogy távollátó! Mit tud maga erről?
Én csak azt tudom, hogy a látása nem volt megbízható!
Nem valószínű, hogy felismert volna bárkit is éjszaka ilyen távolról,
méghozzá szemüveg nélkül.
Ilyen bizonyíték alapján senkit se lehet halálra ítélni.
Ne fontoskodjon.
- Maga szerint az asszony nem tévedhetett? - Nem.
- Nem tévedhetett? - Nem, nem tévedhetett.
Tévedhetett?
Nem bűnös.
Most is bűnösnek tartja?
Szerintem bűnös.
Ön szerint?
Nem.
Engem is meggyőzött. Nem bűnös.
- Mi a fene ütött magába? - Alapos kétségem támadt.
- Tizenegy az egyhez. - És mi van a többi bizonyítékkal?
A hülye mesék! Meg ott van a kés! Meg az összes többi!
Pont maga mondta, hogy az összes többi bizonyítékot elfelejthetjük.
Nos, mit fogunk most csinálni?
Egyedül maradt.
Bánom is én, hogy egyedül maradtam! Jogom van hozzá.
Joga van hozzá.
Mit akarnak? Szerintem bűnös.
- Indokolja meg, hogy miért. - Legalább százszor elmondtam!
Nem győzött meg minket. Mondja el még egyszer.
Szívesen rászánjuk az időt.
Minden, az egész tárgyalás, az első szótól az utolsóig mind azt bizonyította,
hogy a srác bűnös.
Hát hülyének néznek engem?
Miért nem hiszik el az öregember vallomását, aki ott lakik,
és mindent tisztán hallott?
Miért nem hiszik el a kést? Csak azért, mert ő talált egy ugyanolyat?
Az öregember látta a fiút! Ott a lépcsőházban.
Nem mindegy, hány másodperc volt?
Minden szava hazugság... A kés csak úgy kiesett a gyerek zsebéből.
Nem tudja bizonyítani, mikor ért az öreg az ajtóhoz!
Hiába nézi a stoppert, meg ugrál itt fél lábon, akkor sem tudja bizonyítani!
Meg hogy a vonat mennyi idő alatt... Na meg a mozi...
Ez a leglinkebb mese, amit valaha is hallottam.
5000 dollárban fogadok, hogy minden filmre emlékszem, amit valaha láttam.
Én mondom, mindegyikre, de hiába beszél az ember, mert mindent elferdítenek!
A szemüveget is úgy találta ki! Honnan tudja, hogy nem volt rajta?
A nő eskü alatt vallott a bíróságon.
Na és amit a gyerek kiabált?
Én feljegyeztem... Itt van az összes tény.
Itt...
Ott van minden... Az egész ügy.
Na?
Mondjanak valamit!
Érzelgős, vérző szívű álszentek.
De én nem félek senkitől, kitartok amellett, amit mondtam.
Rohadt kölykök... Az ember a lelkét kitenné értük...
Nem...
Nem bűnös.
Végeztünk.
Hahó!
- Hogy hívják magát? - Davis.
Az én nevem McCardle.
- Hát, viszlát! - Viszlát!